Meghívó nélkül érkeztem a Nemzeti Adó- és Vámhivatalhoz.
Önszántamból, mindenféle előzetes idézés, invitálás nélkül – gondoltam, lesz, ami lesz!
Belépek, beköszönök, elmondom, ami bánt, intézkedni próbálok, elvégre egy évtizednyi adóhivatali rutin után ez a legkevesebb, amit megtehetek!
(Úgy kb. tíz éve próbálom elérni, hogy minden kívánságukat teljesítsem, hogy pótoljam a mulasztásaimat, befizessem a tartozásokat, azok kamatait, meg persze a kamatos kamatokat…)
Levelemet szorongatva – amit a bankom küldött, aktuális letiltást tudatva – benyitottam az emberbarát, meg ki tudja még milyen barát hivatal kapuján, ahol rögtön egy nagyon helyes bácsikába botlottam, aki kész volt szinte másodpercek alatt felkutatni olvasószemüvegét, hogy iktathassa adataimat, mielőtt utamra enged…
Azután felszólt.
Ügyféllé léptem elő, s mehettem intézkedni.
Egy irodában azután – vagy még négy másik ember füle hallatára, (Ó, beh szép is az intimitás!) – előadhattam, miként élem meg, hogy az egyetlen bankszámlát, – amit csak azért tartok fenn, hogy a betegségem okán szükséges, külföldről beszerezhető gyógyszerek árát havi rendszerességgel kiegyenlítsem – jól megterhelték.
Ha felhelyezem a szükséges összeget, már viszik is, – ez a terhelés lényege! – hiszen a kamatok kamatainak kamatjait még mindig nem egyenlítettem ki egy uszkve tíz esztendővel ezelőtt keletkezett tartozás után! A kutyafáját!!!
A történet ennyi!
Gondoltam, megkérdezem, mi a teendő, mit várhatok, hogy életben maradhassak – s persze, jött is azonnal a megoldás! …emberbarát…
Kaptam egy frappáns kérdőívet, melyben a személyes adatok után kiváló kérdésekkel bombáztak: mennyi a jövedelmem, mennyit fordítok a lakhatásomra, mi a telefonszámom, milyen gépkocsival rendelkezem…
Életszerű!
Mert a nyomorult patkány, nyilván azért nem akar kifizetni némi kamatos-kamatos-kamatot, mert dőzsöl, luxuslakásban múlatja idejét, sportverdát nyöget, miközben a tapison filmeket bámul, meg facebookozik…ugye?
Néhány pillanatra a középiskolában éreztem magam. Kedvenc orosztanárom a táblai feleltetés közben követelte, hogy húzzak vízszintes vonalat, ha a kérdésére nem tudom a választ. A tábla csíkos lett, mint a zebra!
És íme, a NAV kérdőívén is gyártottam temérdek vízszintes vonalat, mert szinte semmi általuk remekül hasznosítható értékkel nem rendelkezvén – nem tehettem mást! És amikor elkészültem ezzel a temérdek csíkkal, ott a rubrika erdőben, az én drága ügyintézőm, persze jó hangosan, hogy a többiek is hallják, megjegyezte:
– De ugye nem akarja azt mondani, hogy nincs telefonja, nincs kocsija, nincs lakása…?
A kérvényt beadtam, bízva a hivatal, meg persze az állam mérhetetlen könyörületességében, azután még meghallgathattam, hogy már aznap intézkednek… majd kisvártatva porig alázkodva elsomfordálhattam a helyszínről.
Még jó, hogy csak ennyi! Csak ennyi jár és jut annak, aki… éppen megfelel az Európai Unió Statisztikai Hivatala által készített felmérésnek! Mert íme, beléptem egy nagy családba, ahová ezer magyarból éppen 348-an élnek!
Hurrá!
Akkor az adatok:
„Keserű tény: az Európai Unió 28 tagállamából Magyarország a negyedik legszegényebb – derül ki az Eurostat frissen közzétett 2015-ös felméréséből. Hazánkban ezer emberből 348 él nélkülözésben. Nálunk rosszabbul csak Romániában (39,5 százalék), Görögországban (40,8 százalék) és Bulgáriában (49,1 százalék) élnek. Érdemes megjegyezni: az uniós átlag tizenhét százalék. Az élen álló Svédországban a szűkölködők aránya mindössze 2,8 százalék.
S, hogy ki számít anyagi szempontból nélkülözőnek? Az Európai Unió statisztikai hivatala szerint az, akire a következő kilenc megállapításból legalább három igaz:
1. nem tudja fizetni a jelzáloghitelt, rezsiszámlákat, kölcsönrészleteket;
2. nem engedhet meg magának egy hét üdülést;
3. nem tud minden második nap húst vagy halat enni;
4. nem tud megbirkózni váratlan kiadásokkal;
5. nem tud telefont vásárolni;
6. nincs színes tévéje;
7. nem tud mosógépet venni;
8. nincs lehetősége autót vásárolni;
9. nem tudja felfűteni a lakását.
.
Köszönöm szépen a NAV-nak, a magyar államnak – remélem senkit nem felejtettem ki – hogy végül belátják, miért töltöget valaki értelmetlen rubrikákat, ha éppen a hivatalba téved!
És persze ezer másik köszönet annak a remek kis összeszokott gárdának, akik mindahányan végignézhették, meghallgathatták amint megsemmisülök, szégyenkezve, azért, mert merészelek egy lenni a 348-ból!!!